Італійська кібербезпекова архітектура: захист критичної інфраструктури, технічні, правові та інституційні нововведення - Санжарова, Галина Федорівна; Сіренко, Оксана Володимирівна; Санжаров, Валерій Анатолійович (ДВНЗ "Ужгородський національний університет", 2025)
Стаття присвячена дослідженню італійської архітектури кібербезпеки, стратегії та організаційних засад захисту критичної інфраструктури країни, логіки технічних, правових та інституційних нововведень в сфері кіберзахисту Італійської Республіки. Встановлено, що Італія зробила перші регуляторні кроки щодо кібербезпеки відносно пізно порівняно з іншими європейськими державами – у 2013 році («Декрет Монті»). Друга італійська стратегія кібербезпеки («Декрет Джентілоні») мала на меті впорядкуівння інституційної екосистеми кібербезпеки відповідно до вимог європейської «Директиви про мережеву та інформаційну безпеку (NIS)». Аналіз еволюції італійської кібербезпеки дозволяє стверджувати, що між стратегіями 2013 і 2018 років більшість змін стосувалися інституційної бази (зменшення кількості учасників з дублюючими функціями; централізація структури), а не формулювання політики кібербезпеки. Відповідно до «Директиви NIS» була створена національна команда для реагування на комп'ютерні інциденти («Команда реагування на інциденти комп'ютерної безпеки», CSIRT). Констатовано, що подальшому розвитку послідовної та всеосяжної правової бази в галузі кібербезпеки сприяло створення так званого «національного периметру кібербезпеки» («Perimetro di Sicurezza Nazionale Cibernetica»). Законодавцями чітко визначені «критичні технології»: штучний інтелект, робототехніка, напівпровідники, кібербезпека, аерокосмічна промисловість, оборона, зберігання енергії, квантові, ядерні, нано- та біо-технології. Відзначено, що за останні роки Італія зміцнила свої можливості кіберзахисту шляхом створення Національного агентства кібербезпеки (ACN), якому було доручено реалізовувати нову (третю) Національну стратегію кібербезпеки на 2022–2026 роки. Автори вважають, що широкий набір заходів, передбачених італійським законодавством, значною мірою відповідає вимогам кібербезпеки, розробленим інститутами ЄС. Зроблено висновок, що гнучке національне законодавство засноване на постановах уряду дозволяє уникнути надмірної нормативної бази, оскільки в нього можна легко і відносно швидко вносити поправки.

The article is devoted to the study of the Italian cybersecurity architecture, the strategy and organizational principles of protecting the country's critical infrastructure, and the logic of technical, legal, and institutional innovations in the field of cyber defense of the Italian Republic. It has been established that Italy took its first regulatory steps on cybersecurity relatively late compared to other European countries – in 2013 (‘Monti Decree’). The second Italian cybersecurity strategy (‘Gentiloni Decree’) aimed to streamline the institutional cybersecurity ecosystem in accordance with the requirements of the European ‘Network and Information Security (NIS) Directive’. An analysis of the evolution of Italian cybersecurity suggests that between the 2013 and 2018 strategies, most of the changes concerned the institutional framework (reduction of the number of actors with overlapping functions; centralization of the structure) rather than the formulation of cybersecurity policy. In accordance with the ‘NIS Directive’, a national team was established to respond to computer incidents (‘Computer Security Incident Response Team’, CSIRT). It was noted that the further development of a consistent and comprehensive legal framework in the field of cybersecurity was facilitated by the creation of the so-called ‘national cybersecurity perimeter’ (‘Perimetro di Sicurezza Nazionale Cibernetica’). Lawmakers have clearly defined ‘critical technologies’: artificial intelligence, robotics, semiconductors, cybersecurity, aerospace, defense, energy storage, quantum, nuclear, nano- and bio-technologies. It was noted that in recent years, Italy has strengthened its cyber defense capabilities by creating the National Cyber Security Agency (ACN), which was tasked with implementing the new (third) National Cyber Security Strategy for 2022–2026. The authors believe that the wide range of measures provided for by Italian legislation largely complies with the cybersecurity requirements developed by EU institutions. It is concluded that flexible national legislation based on government decrees avoids excessive regulatory framework, as it can be amended easily and relatively quickly.
Keywords: кримінальне право; кіберпростір; кібербезпека; кіберзлочин; Національне агентство з кібербезпеки; Національна стратегія кібербезпеки; Національний периметр кібербезпеки; Criminal Law; Cyberspace; Cybersecurity; Cybercrime; National Cybersecurity Agency; National Cybersecurity Strategy; National Cybersecurity Perimeter